-Er mennene klare til å herje? -Ja. Planen høres omstendelig ut.
Slutt å sutre. Ønsket jeg en kone, ville jeg tatt en med penere bein.
Stol på meg, Carter er en gave fra gudene. Han dreper for moro skyld.
-Hvorfor betaler vi ham, da? -For moro skyld...og for penger.
Se på de hendene!
God morgen, Carter. Dette er sir Gisborne.
Deres Nåde.
Respekt, Gisborne. Jeg liker det. Hvorfor kysser du aldri ringen min?
Vet du hva du skal gjøre?
Få tilbake Nottingham-pakten og drepe Robin Hood.
Ingenting kan gi meg større glede. Robin Hood er så godt som død.
DYPT INNE I HJERTET AV ENGLAND
HOLDER EN LEGENDE TIL
LANDSBYEN CLUN
Robin! Sheriffens menn.
-De må ikke se deg blant oss. -Det blåser jeg i. De angriper jo!
-Hvorfor gjør de dette? -Det er ingen tid til hvorfor!
-Marian. Vi venter og ser... -Kom!
-Det er så mange av dem! -Kom!
Marian!
-Bli der! Ikke gå noen steder! -Nei!
-Hvem er det der? -Robin! Galgen!
Bak deg!
Sheriffens menn flykter.
-Han er flink. -Han er veldig flink.
-Bind meg aldri igjen! -Du hørte ikke etter.
-Du må ikke bli sett blant oss! -Hvorfor ikke? Jeg er blant dere.
Får sheriffen eller Gisborne vite det, kan du aldri dra tilbake.
-Jeg vil ikke dra tilbake. -Det gleder meg å høre det.
Men du er ikke klar til å ta den beslutningen ennå.
Takk, min venn. Jeg skylder deg livet mitt.
Ja. Men jeg kommer ikke til å ta det riktig ennå.
-Carter. -Robin Hood.
Much. Pene bevegelser.
-Kjenner jeg deg? -Jeg... Vi har aldri møtt hverandre.
-Hvorfor angrep de uskyldige? -Han er skadet!
Djaq! Løft ham opp! Vi må få ham bort herfra.
John? John? Will! Ta koggeret.
Jeg er sikker på at jeg har sett ham. Jeg gjenkjenner det ansiktet.
-Har du kjempet i Det hellige landet? -Ja. Men vi traff ikke hverandre der.
-Hvordan kan du være så sikker? -Jeg ville husket deg.
-Hvorfor kom du tilbake? -Jeg ble dolket i ryggen.
Tok du den som gjorde det?
Nei. Men jeg har ventet og forberedt meg.
Du virket forberedt i dag. Du utfordret en hel hær.
Du må være skuffet over den skaden.
-Hvis du planlegger å dra tilbake. -Den jeg skal drepe, er her.
I England? Det var vel ikke meg?
Det fungerte! Hood så at uskyldige innbyggerne ble angrepet,-
-og han ilte kjekt til for å redde dem.
-Vi mistet flere vakter. -Ja, det var beklagelig.
Send en liten fruktkurv til familien. Men det fungerte!
Carter ble med Hood. Hood er kanskje allerede død!
Marian sendte forresten en beskjed.
-Hva slags beskjed? -"Jeg kommer ikke tilbake."
"Og skift for Guds skyld klær en gang iblant."
Hun stakk av. Sett deg, Guy.
Hun rømte så snart faren var død.
Hva sier det oss? Det sier meg at den gamlingen-
-var det eneste som holdt henne her.
Nei. Det var noe mellom oss.
Nei. Hun kommer aldri tilbake. La livet gå videre.
Skal jeg gi deg et kyss? Føles det bedre da?
Hvis Hood er død, får du to kyss.
-Kyss, kyss! -Slipp meg!
Bli voksen, Gisborne.
DE FREDLØSES LEIR
Skal du ikke be om unnskyldning? Du kunne fått meg drept.
Du kunne fått deg selv drept uten min hjelp.
Jeg har kjempet mot idiotene i årevis som Nattevakten, vet du.
Jeg vet det. På egen hånd. Men nå er vi et lag, Marian.
Du stormet inn, og vi måtte følge etter. Det er en dødssynd i kamp.
-De gjør som du sier, mener du. -Ja, det gjør de.
Og fram til du lærer å gjøre det, får du bli her.
Jeg mener det, Marian. Du må roe deg ned.
-Jeg trenger ikke å dulles med. -Fint! For det blir du ikke her.
Er du her for å være barnevakt?
Hvorfor gjør dere alltid som han sier?
Hadde du ikke din egen gjeng?
Jo. Men det kan bare være én leder.
Jeg trodde ikke at livet i skogen skulle være sånn.
Jeg får ikke puste her. Det er verre enn på slottet.
Kom hit.
Det handler ikke om her eller der.
Det er faren din. Du har mistet faren din.
Det er derfor jeg vil la livet gå videre.
La det ta den tiden det må.
-Du burde hvile. -Jeg har ting å gjøre.
-Bli her. -Greit.
-La meg gjette. Sheriffen sendte deg. -Han vil ha igjen pakten.
-Ikke snakk om. -Jeg lovet ham det.
Da begikk du en feil.
-Si hvor du har gjemt den. -Jeg dør først.
Nei. Vennene dine vil dø først. Én av gangen, til du sier det.
For det lille blikket...
...røpet svakheten din.
Se deg aldri tilbake, min venn. Nå vet jeg at jeg har vunnet.
Så hvem skal vi begynne med?
Den lille hjelperen din fra Det hellige landet?
Eller er du svak for jenta? Jeg regnet med det!
Utrolig! Vi tok ham med oss! Vi syntes synd på ham!
Det var nok planen hans, Much.
Jeg vet det! Det er en skandale!
Han vil fortelle mer hvis han vet at vi gjerne vil skade ham.
-Vi gjør det ikke sånn. -Snakk for deg selv.
Gå og lag mat. Ikke fordi du er en kvinne, men fordi jeg er sulten!
-Hva skal vi gjøre med ham? -Vi tar ham med til Nottingham.
Han klarte verken å finne pakten eller å drepe meg.
-Hva gjør sheriffen med ham da? -Han henger ham.
Hvis han har flaks. Kom igjen.
-Hva vil du? -Jeg vil ha Marian.
-Vet du hvor hun er? -Hva tror du?
Hvordan skal jeg da finne henne?
Spør deg for. Gjør jobben din.
-Nottingham? -Nei. Først til Clun.
-Ikke du, Marian. Du blir her. -Hvorfor det?
Du trenger å være alene litt.
For dette er ikke den Marian jeg kjenner og elsker.
Jeg beklager om du er skuffet, men dette er den jeg er nå.
Det håper jeg virkelig ikke. Kom igjen!
-Hvorfor Clun? -Jeg vil vise ham noe.
LANDSBYEN CLUN
Jeg beklager, Jane. Vi skal sørge for at dere får mat.
-Takk, Robin. -Ikke vær redd, Jane.
Kom igjen. Manen hennes døde på grunn av deg.
Jeg drepte bare sheriffens menn.
De drepte folk her så du skulle bli troverdig.
-Var det sheriffens idé eller din? -Hans.
Hans. Men du var med glede med på den.
Og du lot gjerne hennes mann dø for å komme innpå meg.
-Hva vil du ha sagt, Locksley? -Det jeg vil ha sagt, morder...
...er at enkene trøster barna sine, som ikke forstår hvor pappa er.
-Og hvorfor moren deres gråter. -Du kaster bort tiden på meg.
Gjør jeg det? Det er en grunn til at du ikke liker å se deg tilbake.
Du vil ikke se det du gjør. Du liker ikke det du gjør.
Og vet du hvordan jeg vet det? Jeg var som deg.
Jeg har også drept i Det hellige landet. Bu-hu.
-Du kunne stukket ut øyet mitt! -Du er dristig som viser deg her!
Jeg så at du var alene.
Jeg vet hva de ville gjøre med meg, men jeg skylder deg dette.
Gisborne ba meg om å finne deg. Jeg sa jo ikke at du er her.
Men jeg må si noe til ham.
Jeg kan si at du har gått i kloster hos nonnene i Ripley.
-Ville han tro på det? -Ja.
Skriv et brev. Si at du vil være alene med sorgen din.
-Hvorfor skulle du hjelpe meg? -Jeg er ikke så ond.
Et brev fra klosteret må forsegles av abbedissen.
-Hvordan ordner du det? -Jeg er flink med nonner.
Jeg skal ikke skade deg. Jeg vil bare låne ringen din.
Sånn. Perfekt.
Kjøp en ny, og be en bønn for meg.
Nå drar vi, Will.
Gikk det bra? Kom hit!
-Hvor er han?! -John, Will, veien. Dere to ser der.
-Og du? -Jeg blir her.
Gå nå.
Jeg inngikk en avtale om å drepe deg. Jeg skal oppfylle avtalen.
Det er ikke bare en kontrakt. Er det vel, Carter?
Much hadde rett, ikke sant? Vi møttes i Det hellige landet.
Du har aldri truffet meg. Du traff broren min.
Du burde huske ham. Du drepte ham.
-Hva het han? -Thomas.
Og ja. Dette er for hans skyld. Jeg har ventet på dette!
Jeg har tenkt på hvordan det ville bli å treffe og drepe deg.
Så fint. Jeg håper at det oppfyller forventningene.
Jeg er den beste som fins. Jeg lever for å drepe deg.
Jeg drepte ham ikke, Carter.
Du sendte ham inn i en landsby.
Han ropte på hjelp, men du kom ikke. Du lot ham dø.
-Jeg husker ham. En god kriger. -Han var en krigshelt.
Han sluttet å lytte. Trodde han var uovervinnelig! Han ledet angrepet.
Vi sa at det var farlig, men han nektet å lytte.
-Jeg prøvde å redde ham. -Du lyver.
Jeg var der da de kom med liket. Bærerne fortalte alt.
Jeg ba dem om å dikte opp noe, så familien ville huske ham som en helt!
Vås!
Han var ikke alene om å dø.
Morgan Foster døde da han prøvde å redde ham. Matthew Kent...
Du er bare redd for å dø! Du var like feig da som nå.
-Han gråt da han døde! -Du lyver.
Han gråt. Og han sa: "Si til familien min at jeg ikke gråt."
"Jeg lo med feil side av ansiktet!"
Det sa han alltid. Hvordan vet du det?
Jeg holdt ham i armene mine da han døde.
Nei. Han var en helt. Du drepte ham. Du lyver.
Hvis du virkelig tror at jeg lyver, og hvis du tror det vil deg fred...
...så drep meg nå.
Han var en helt. Men ikke den dagen.
Hva driver jeg med? Jeg vet ikke hva jeg driver med.
Hjelp meg. Broren min...
Jeg var så glad i ham.
Det er i orden.
Er du uskadd?
-Hvorfor gråter han? -Han gråter ikke.
Han ler med feil side av ansiktet.
Nå vet du at hun er trygg.
-Hvordan vet du dette? -Hun sa det.
Har de ikke avgitt taushetsløfte?
Nei, abbedissen sa det, mener jeg. Da hun ga meg brevet.
Nei. Dette er ikke riktig.
Hva mener du?
Marian kan ikke bli nonne. Hun har et liv å leve.
Sal på hesten min. Gjør som jeg sier!
-Hvor skal vi? -Til klostret i Ripley.
Tror du ikke hun vil være alene?
-Hent hesten min! -Greit!
Thomas var helten min. Alt han gjorde, gjorde jeg også.
Da han ble tempelridder, visste jeg at jeg måtte følge etter ham.
Jeg hadde nettopp vervet meg da...han døde.
Thomas? Du ligner på ham. Det er derfor jeg gjenkjente deg.
Jeg ville fortsette i hans fotspor. Jeg ville bli like dyktig som ham.
-Jeg ble med i kongens livgarde. -Som oss.
Der hørte jeg om deg. Robin ditt og Robin datt.
Du var så fantastisk. Og blodet kokte.
Hver gang jeg drepte noen, forestilte jeg meg at jeg drepte deg.
Da jeg kom tilbake, dro jeg rett til Nottingham.
Sheriffen har utlovet en belønning til den som dreper deg. 500 pund.
Planen om å lure deg til landsbyen ville føre meg raskere til deg.
Så all denne drepingen var for hevnens skyld?
-Når så du sist kongen? -Hvorfor det?
Vi har sendt et budskap til ham. Et veldig viktig budskap.
Med en mann som heter Roger av Stoke. Kjenner du ham?
Vi ventet på ham. Han kom aldri tilbake.
Da vet ikke kongen om "Shah Mat".
-Shah hva da? -Det angår ikke deg.
-Hva kan jeg gjøre? -Hva du kan gjøre?
Gjør det du skulle gjøre. Vend tilbake Nottingham,-
-og gi sheriffen pakten og en død fredløs.
Hvordan kan vi stole på ham? Han prøvde å drepe oss.
Du og jeg vet hva krigen gjør med mennesker.
Jeg ble ikke en gal morder av den.
Demonene virker på ulike måter. Men det er de samme demonene.
Jeg har demoner. Men du har aldri holdt meg som du holdt ham.
Du har ikke det! Du har aldri hørt på historien min.
Jeg var jo der sammen med deg! Det er min historie også!
Jeg vet det. Men vi har aldri snakket om det.
-Vi snakker aldri sammen. -Greit. La oss snakke sammen.
-Ikke for å jatte med meg, nei. -Gi deg nå, Much!
-Du hører aldri på meg. -Det er ikke sant.
Jeg sa jeg gjenkjente Carter, men du trodde ikke på meg.
Du hører på Marian. Du bruker tid på henne.
Much. Slutt. Greit?
Gamle venn.
Du har en spesiell plass i hjertet mitt.
-Trenger jeg å si det? -Selvsagt ikke.
Det er hyggelig å høre det iblant.
-Hva gjør han her? -Det er en lang historie.
Allan var her. Gisborne hadde sagt at han skulle finne meg.
-Jeg skal drepe ham! -Han prøvde å hjelpe meg.
Han skrev et brev der det står at jeg er i klosteret i Ripley.
Medisinene er klare.
Dette kan være farlig, Robin.
Hva er det du pleier å si? l dag er det en god dag for å dø!
Vi skal innkassere Carters honorar og gi det til Cluns innbyggere.
-"Vi"? Det omfatter vel meg? -Dessverre, Marian.
Jeg er enten en del av gjengen eller ikke.
-Vær så snill. Bli her i dag. -Greit.
-Unnskyld meg? -Jeg sa "greit". Jeg adlyder.
Takk. Jeg er klar.
-Trenger vi virkelig ham? -De gir ikke pengene til noen andre.
-Hva om han lurer oss? -Da får dere klandre meg.
-Det skal jeg. Når vi er døde. -Bra!
Jeg vil at du skal følge en regel.
-Bare drep hvis du må. -Gledesdreper.
Djaq. Gjør ditt verste. Dette er en god dag.
Jeg avskyr ordspråk.
...himmelens og jordens skaper...
...og på Jesus Kristus...
...hans enbårne sønn...
...vår herre...
...pint under Pontius Pilatus...
-Skal ikke du være i leiren? -Jeg løy.
-Hva vil du gjøre med det? -Ingenting.
-Hva er dette? -Robin Hood. Som jeg lovet.
-Død? -Død.
-Virkelig? Har dere kontrollert ham? -Ja, sir Guy.
La oss dobbeltsjekke det.
Vis meg strupen hans.
-Guy! -Marian?
-Hva foregår her? -Robin Hood. Han er død.
Gratulerer. Jeg må snakke med deg.
-I enerom, er du snill. -Fortsett.
...en allmektig Far...
...og en hellig, alminnelig kirke.
Nok av det vrøvlet. Legg ham på bordet.
Exeunt. Det betyr "gå ut herfra".
-De er sammen med meg. -Ikke nå lenger.
Vent utenfor på meg. Jeg betaler dere senere.
Vi har...dårlige dager og gode dager.
Og nå som vi har Robin Hood,-
-død på bordet vårt, har vi vårt livs beste dager!
Og pakten?
Vet du hva jeg skal gjøre med ham?
Det angår meg ikke, Deres Nåde. Mitt arbeid er fullført.
Er det et lite hint om at du vil ha betaling?
-Jeg har holdt min del av avtalen. -Ja, det har du visst.
Vi burde ikke forlatt ham.
-Hva om Carter røper alt? -Da er Robin død.
Jeg fikk brevet ditt. Jeg var på vei til deg.
-Selv om jeg ba om å få være alene? -Du visste at jeg ville komme.
Ja. Det er derfor jeg er her.
-For å be deg la meg være i fred. -Marian...
Venter du at jeg skal tro på at du har gitt deg selv til Gud?
Jeg har ikke gitt meg selv til noen. Ikke ennå.
Bra. For fram til at du gjør det, vil jeg håpe at det kan bli oss.
-Jeg trenger å tenke. -Slutt å tenke. Bli med meg hjem.
Du har brent ned hjemmet mitt!
Marian... hvis jeg kunne gjøre det ugjort...
-...og vise deg min andre side... -Jeg har allerede sett den.
-Hvorfor avviser du meg, da? -Faren min er død!
Jeg trenger tid til å sørge.
Fins en bedre måte for å sørge enn ved å skape nytt liv?
Marian. Jeg trodde at jeg aldri ville få se deg igjen.
-Jeg trodde at jeg aldri... -Hva da?
...ville få kysse deg.
Unnskyld meg. Sheriffen søker deg.
Han skal sette Robins hode på en stake.
-Vi får fortsette samtalen snart. -Guy!
-Jeg har nok flere oppdrag til deg. -Jeg vil til Det hellige land igjen.
-Ikke for å hjelpe kongen? -Jeg har kjempet nok mot fienden.
Men jeg vil gjerne lære triksene deres.
De er overlegne oss når det gjelder eliksirer og legemidler.
De lager et brygg som gjør at en mann nesten ikke puster.
Han virker død, men er ikke det.
Når den mannen får motgiften, våkner han til liv.
-Helt uten videre. -Hvordan da?
Sånn som dette!
I live?
Jeg tar de pengene.
Jeg vil ikke betale deg nå, når liket har stått opp fra båren!
-Gå ned på kne. -Tving meg.
Med glede.
-Hva gjør hun her? -Hun reddet livet ditt.
-Guy. Jeg må gå. -Gå? Du kan ikke gå.
Det kan jeg. Og det må jeg. Dette var en feil.
Dette var ingen feil. Det var helt perfekt.
Jeg sørger, Guy. Jeg villedet deg. Jeg beklager.
Du villeder deg selv. Jeg kjenner til det. Jeg har også gjort det.
Jeg sa til meg selv at jeg ikke trengte deg.
At annet kunne tilfredsstille meg. Politikk. Makt. Men her er vi.
Jeg må tilbake. Før de forstår at jeg er savnet.
-Tilbake til klosteret? -Ja.
Marian. Jeg forbyr deg å dra.
Vi ses i leiren.
De ser ut til å savne oss. Er du klar?
Sikker på at du ikke vil drepe noen? Da dør vi lettere selv.
Gi deg nå. Vi er for flinke til det.
-La oss finne det ut. -Kom igjen!
Let overalt!
Carter! Fort!
Fort!
-Her, Robin! -Robin!
-Gjør du dette ofte? -Det virker sånn.
-Det ville vært enklere å drepe ham. -Men det ville ikke vært så morsomt!
-Jeg må dra min vei. -Sikker på at du ikke vil bli?
Det ville jeg likt. Men jeg må tilbake.
Jeg vil besøke min brors grav, ta farvel og be om unnskyldning.
Jeg trodde jeg hedret minnet hans.
Jeg tror jeg kan gjøre noe nyttig. Advare kong Rikard.
Takk.
-Du adlød meg ikke. -Jeg reddet livet ditt.
-Og du kysset Gisborne. -Du bandt meg.
-Du kunne fått oss alle drept. -Unnskyld.
Jeg er ikke uvant med å ta imot ordrer. Men jeg kan lære.
Jeg vil gjerne være med i banden deres.
Jeg er ikke vant til å ha deg her i skogen, men jeg kan lære det.
-Våpenhvile? -Ja, våpenhvile.
Ha en god og trygg reise, min venn.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimediagroup.com